Esborrany Informe Consell Nacional 2 de Juny 2007

El resultat de les eleccions municipals i autonòmiques ha suposat un clar triomf de la dreta i una derrota de les diferents forces progressistes en el PV. El PP ha incrementat el seu resultat electoral (96.189 vots en les municipals i 125.000 vots en les autonòmiques). El PSPV perd suports electorals (guanya 2.042 en les municipals, però perd 40.551 vots en les autonòmiques).  Pel que fa referència a EUPV, BLOC i el Compromís pel País Valencià,  els resultats han sigut els següents: les candidatures municipals d'EUPV, BLOC i Verds sumen 236.112 vots, mentre que a les eleccions autonòmiques el Compromís ha aconseguit 194.359, 41.753 menys que la suma dels municipals (un 17'68%). En les eleccions locals,  EUPV ha descendit en percentatge de vots passant del 5'95% del 2003 al 5'01% de 2007; el BLOC ha passat del 5'65% del 2003 al 4'28% del 2007. Aquest descens ha suposat qualitativament la pèrdua de la presència d'EUPV en importants ciutats del PV, la qual cosa genera una situació d'extrema gravetat per la falta de representació institucional i de recursos que això provoca.

És evident que la coalició Compromís pel País Valencià ha fracassat en el seu objectiu de contribuir a canviar la situació política del PV, a pesar d'haver augmentat la representació en les Corts. En 2003, EUPV-L'Entesa  va obtindre un 6'5% de vots i 6 parlamentaris/es, i en 2007 el Compromís ha obtingut el 7'98% dels vots i 7 escons. No s'ha aconseguit un resultat equivalent a la suma dels vots anteriors d'EUPV, BLOC, VERDS…, ni incorporar a nous votants d'esquerres ni mobilitzar l'abstenció, la qual cosa tampoc ha sigut capaç de fer el PSOE-PSPV. 

En les eleccions municipals tampoc s'han cobert les expectatives, perquè hem perdut presència en molts municipis, sense importar la sensibilitat que era majoritària en eixe territori. Tampoc pot establir-se una equivalència entre els resultats i l'estratègia d'aliances. En cada localitat, les bases d'EUPV i del BLOC, fent ús de la sobirania estatutària, van decidir pactar o concórrer per separat. En general, ni amb el Compromís, ni sense ell, les coses han funcionat, encara que en algunes poblacions ens ha permés mantindre la representació institucional. Hi ha múltiples exemples en el PV que demostren que a vegades ha funcionat una cosa i en altres casos la contrària. Hem de felicitar als col·lectius que han vist incrementada la seua representació, amb una menció especial als que han guanyat les eleccions en Otos, Polinyà del Xúquer, Barxeta i Castelló de la Ribera, i reconéixer l'immens treball realitzat pels nostres regidors/es i pels col·lectius locals, encara que no haja tingut en tots els casos la seua plasmació en les urnes.

Especialment preocupant en aquestes eleccions és la irrupció de grups d'ultradreta com España 2000, en algunes poblacions com a Silla i Onda, i l'increment de vots d'altres grups de l'extrema dreta, en un fenomen que suposa l'inici d'una certa “lepenització” que haurem d'analitzar amb atenció.

Caldrà fer una anàlisi no conjuntural, una anàlisi que implique veure les línies de fons del que ha succeït, que no és exclusiu del PV, però que en el nostre territori té importants implicacions de futur. La veritat és que el projecte de IU federal porta un temps en una situació no desitjable de tendència a la baixa que es complica amb l'abstenció i el denominat “vot útil”. El resultat d'aquestes eleccions municipals a nivell estatal, encara que es pretenga presentar com un èxit, no ho és en absolut, perquè s'ha baixat del 6'07% al 5'47% de vots (del 7'53% al 6'64% si sumem els vots d'ICV-EUiA).

En el PV, decidírem un programa per unanimitat, amb propostes que continuem pensant que són necessàries per a abordar els problemes de la majoria de la ciutadania. Hem realitzat una campanya que, amb els errors i fallades inevitables, ha sigut per a tots els analistes la que ha aconseguit més i millor presència mediàtica….Fins als militants que en un primer moment van presentar reserves al Compromís s'han bolcat amb il·lusió i ganes en la campanya. Durant tot el procés, els referents socials i mediàtics de l'espai progressista ens han fet creure en unes expectatives molt superiors a les reals i, sobretot, en la possibilitat d'un triomf de l'esquerra. 

Què ha passat? Per què els ciutadans i ciutadanes han votat majoritàriament al PP, un partit estretament vinculat a la rajola, els PAIs i la corrupció?  És evident que ha triomfat el seu missatge plantejant les eleccions com unes primàries i un plebiscit a la gestió de Camps; ha funcionat el “Tots estan contra el PP, que ve el Tripartit”, que ha mobilitzat a tot el seu electorat potencial i ha desplaçat vots del PSPV cap al PP. La majoria dels ciutadans/es segurament influenciats per alguns mitjans de comunicació, entre els que destaca RTVV, continuen apostant per la dreta, que ha infestat aquestes eleccions de referències al terrorisme, a De Juana Chaos, Navarra… i ha continuat insistint en el victimisme tradicional sobre l'aigua, l'AVE, les inversions del govern central… Moltes vegades, davant de les incerteses del futur (canvi climàtic, precarització de les relacions laborals, efectes de la globalització…) la majoria prefereix apostar per les promeses d'un futur immediat que no ens complique la vida. No sé si els ciutadans/es s'equivoquen o sempre tenen raó, la veritat és que en algun moment de la història els vots van elevar Gil i Gil a l'alcaldia de Marbella … o a altres lideres totalitaris, i no pareix que aquest fet ens haja d'impedir fer anàlisi sobre el perquè en alguns moments la majoria opta per missatges simplistes, per grans esdeveniments que els facen oblidar la realitat d'incertesa creixent en què viuen. La democràcia consisteix a acceptar les decisions de la majoria; el populisme i la demagògia és lloar el que la majoria pensa sense estar d'acord amb això. I. Ramonet, Vidal Beneyto i altres analistes porten temps alertant de la dretització progressiva i constant de la societat en què vivim. El fenomen no és només imputable al PV, els resultats de l'esquerra en altres comunitats autònomes, les pèrdues de referents de l'esquerra en importants ajuntaments de l'estat, indiquen una tendència que caldrà analitzar sense la pressa dels resultats electorals. Hem d'incidir en la manera de comunicar el nostre missatge, en la didàctica de la proposta. Suposem que a ningú d'aquesta organització se li ocorrerà defendre que l'esquerra ha d'abandonar els valors i el model de referència d'una societat més justa. Potser haurem d'apostar pel transvasament del Xúquer, pels grans esdeveniments…? Defendrem el Circuit de Formula 1, els concerts del Batxillerat? Apostarem per l'homofobia i la xenofòbia...? Hem de millorar els nostres resultats apostant pel model que proposa el PP?  Per descomptat que no. Segurament, un dels problemes del PSPV ha sigut, tenint mitjans i possibilitats d'influència social, no combatre adequadament l'hegemonia ideològica, social, i cultural de la dreta. Ha realitzat un discurs confús que moltes vegades assumia massa elements de la proposta del PP. En el nostre cas no hem pogut/sabut comunicar ni tan tan sols la necessitat de fer un pacte contra la corrupció que permeta la regeneració de la vida democràtica. 
 
Haurem de reconéixer, a més, que les dinàmiques unitàries no es poden improvisar, que és necessari un treball conjunt en l'interior dels moviments socials; però que açò no és suficient per a generar confiança en l'electorat. S'ha produït un desig de canvi en la gent de l'esquerra que no es correspon amb la realitat social. Potser no hem sabut controlar els temps ni els escenaris. És evident que les complicitats socials s'han produït de manera fragmentària. En 2003 la mobilització (contra la guerra d'Iraq, el Decretazo, el Prestige…) era més àmplia; davant d'aquestes eleccions la mobilització (contra l'Estatut, contra la destrucció del territori, contra la censura…) implicava a cercles molt actius però més reduïts. 

També hem de reconéixer que en general el “vot útil”, i inclús una certa “contracampanya” en alguns llocs concrets, ens han passat factura, el mateix que la confrontació interna que no ha cessat ni abans, ni durant, ni després de les eleccions, i que provoca un desgast permanent de la nostra credibilitat. En aquest context haurem d'evitar l'agressió interna. És necessari que aclarim, entre tots i totes, quin futur volem compartir. 

Ara tenim un temps per a analitzar, plantejar amb calma els processos entorn de les Eleccions Generals i, després, continuar treballant. Assumisc la part que em correspon d'aquesta situació. El meu càrrec, com sempre, està a disposició del Consell Politic d'EUPV i segurament aquesta organització triarà a alguna persona millor per a encapçalar la llista en les pròximes eleccions autonòmiques. Vull demanar disculpes pels errors que hem pogut cometre personalment i col·lectivament.

En aquestos moments cal fer diverses propostes.

Una política d'austeritat respecte a les despeses. Caldrà prendre decisions de reducció de despesa corrent… i exigir el pagament dels deutes pendents.

Solidaritat entre els territoris, facilitant que els recursos ens permeten recuperar-nos de la fragilitat que suposa la pèrdua de pes en determinades comarques. És necessari coordinar tots els recursos existents en el PV.

Reforçar projectes de treball sobre alternatives, presència social, formació… que ens permeten recuperar la il·lusió per a continuar treballant i articular el teixit social amb perspectives de futur.  

Gestionar la nostra presència en els ajuntaments per a evitar que per la nostra actuació governe la dreta. Caldrà iniciar els procediments que preveuen els estatuts per a tota persona que incomplisca allò que s'ha acordat en el C.N. respecte a aquest punt. Als altres socis del Compromís, hem d'exigir-los també Tolerància 0 respecte als pactes amb el PP.

Donar un temps per a la reflexió col·lectiva i convocar en l'últim trimestre de l'any una Jornada sobre anàlisi i propostes per a plantejar opcions estratègiques a mitjà i llarg termini que ens permeten eixir d'aquesta situació en positiu i amb propostes de futur.

Analitzar en el pròxim Consell Polític les línies de treball i les prioritats polítiques del Grup Parlamentari.

Però, sobretot, cal fer autocrítica lleial, que allunye els enfrontaments interns i es plantege la superació de la situació per a preparar les pròximes eleccions generals.

València, maig 2007